Duben 1814.
Po 10 let jeden muž vévodil Evropě: Napoleon Bonaparte, císař Francouzů.
Pod jeho vojenskou genialitou získala Francie říši o rozloze kontinentu.
Ale byl poražen velkou koalicí jeho nepřátel.
Napoleon je nucen abdikovat a je vyhnán na maličký ostrov Elba,
zatímco Bourbonská monarchie je obnovena v korpulentní podobě Ludvíka XVIII.
Ale zvěsti o tom, že by Francii uvítala jeho návrat se brzy dostanou k Napoleonovi.
Francouzi nemají v lásce monarchii a její stoupence, proto se před 25-ti lety odehrála Francouzská revoluce.
Také se doslechl, že na Vídeňském kongrese rozhodují jeho nepřátelé o budoucnosti Evropy.
Napoleon se rozhodl jednat.
Po pouhých 10-ti měsících v exilu se vrací do Francie,
kde jsou posláni vojáci k jeho zatčení, ale namísto toho se vrací do jeho služeb.
Většina Francie následuje.
Ale ve Vídni se koalice sjednotí, prohlásí Napoleona psancem a mobilizuje armády.
Napoleon ví, že musí jednat odvážně ještě před tím než koalice spustí koordinovaný útok na Francii.
Počítá s tím, že se mu dostaví rychlé vítězství a poté bude vyjednávat o příměří z pozice vítěze.
Zaútočí na nejbližší armády koalice, Pruská armáda knížete Blüchera a
Anglo-batavská armáda vévody z Wellingtonu.
Obě armády se utábořily v Belgii.
Napoleon je schopen čelit oběma armádám samostatně,
ale bude v menšině, když se jim podaří spojit.
Takže je musí nechat rozdělené a porazit je popořadě.
15. června 1815 Napoleon napadá Nizozemské království.
Napoleonova armáda překročila hranici poblíž Charleroi, má v úmyslu vrazit klín mezi 2 koaliční armády.
Další den pošle Napoleon své levé křídlo, kterému velí maršál Ney, aby obsadil rozcestí v Quatre Bras.
Zde se Ney střetl s Wellingtonovou armádou, která se ještě dostává na místa.
Spojenecká vojska odrazila řadu vážných francouzských útoků a právě se dostavila na místa.
Tentýž den napadl Napoleon s jeho hlavními silami Pruskou armádu knížete Blüchera u vesnice Ligny.
Bitva je brutální masakr, ale Francouzi zvítězí.
72 letý Blücher vede jezdectvo a byl pod ním zabit jeho kůň.
Sotva se vyhl zajetí.
Pruská armáda se stahuje, ale není oslabená.
Napoleon pošle své pravé křídlo, kterému velí maršál Grouchy, aby udržel Prusy na útěku
a on se zaměří na Wellingtonovu armádu.
Britský generál obdrží zprávy o porážce Blüchera až další ráno,
proto dává příkaz k ústupu, během těžkého letního deště, k místu 13 km od Bruselu u vesnice Waterloo.
Zde obdrží slib od Blüchera, že Prusové přijdou na pomoc další ráno.
Takže se Wellington rozhodne zůstat a bojovat.
Wellington si pečlivě vybral bojiště.
Jeho vojáci jsou za malým hřebenem, což jim poskytne nějaký úkryt před střelbou Francouzů.
Jeho pravé křídlo je ukotveno na statku Hougoumont, střed je na statku La Haye Sainte
a jeho levé křídlo se nachází na statku Papelotte.
Všechny tři opevnění jsou obsazeny elitními jednotkami.
Wellingtonovi muži potřebují každou možnou výhodu.
Soupeřící armády jsou si zhruba rovny velikostí,
ale jeho muži jsou složeny z Britů, Nizozemců a Němců, mnoho z nich nikdy nezažilo bitvu.
Budou muset zdržet Napoleonovu armádu veteránů, dokud nedorazí Pruské posily,
nebo bude bitva a patrně i válka prohrána.
Neděle 18. června 1815 Waterloo
Nedělní svítání je jasné.
Napoleon přikázal maršálovi Gruchymu, aby pronásledoval Prusy a zaneprázdnil je,
zatímco on porazí Wellingtonovu armádu u Waterloo a otevře cestu k Bruselu.
Ale je to Gruchy, kdo je zdržen. Bojuje s Prusy v zadním voji u Wavre,
hlavní pruské jednotky mu uniknou a už jdou Wellingtonovi na pomoc.
U Waterloo odloží Napoleon svůj útok, čeká na suché bojiště, což usnadní pohyb jeho vojákům.
Ale ztracené hodiny se později ukážou cenné.
Bitva začne kolem 11:00, když Napoleon přikáže léčku proti Wellingtonově pravému křídlu v Hougoumont.
Doufá, že sem Wellington pošle své rezervy ze zadních řad a tím oslabí střed, kde se odehraje hlavní útok.
Ale němečtí a angličtí obránci Hougoumontu vydrží zoufale bránit celý den.
V jednu chvíli se Francouzi dostanou dovnitř hlavní branou, ale hned za ní jsou zabiti.
Wellington to později nazve rozhodujícím okamžikem bitvy.
Kolem odpoledne vystřelí 80 francouzských kanónů na hlavní spojeneckou linii.
Většina Wellingtonových mužů je mimo dohled vzadu na svahu,
ale i tak se mnoho kanónů trefí a způsobí krvavé díry v řadách Spojenců.
V 13:30 vyšle Napoleon svoji pěchotu.
Pěchota je vybavena Mušketami a zaútočí na ni britská těžká kavalérie.
Francouzský útok selhává,
jelikož se Napoleonovi muži snaží zachránit před útočícími kopyty a šavlemi.
Skóre Francouzů se snižuje a jsou ukořistěny dvě z jejich slavných orlích standart.
Ale britská kavalérie nadšená z úspěchu postoupila příliš daleko.
Jsou rozptýleni, jejich koně jsou raněni.
V nejzranitelnější chvíli se dostaví protiútok od Francouzské kavalérie a utrpí těžké ztráty.
Mezi mrtvými je i Major General Sir William Ponsonby, velitel unijní brigády.
Kolem 16:00 se maršál Ney domnívá, že se Spojenci začínají stahovat a
vede velký jízdní útok, aby využil této výhody.
Ale Ney se mýlí.
Spojenecké pěchoty jsou připraveny, uskupeny do čtverců s bajonety.
Francouzská kavalérie nemůže prolomit tyto nedobytné formace,
můžou jen bezmocně kroužit, dokud se nestáhnou, jinak budou zastřeleni na koni.
Neyovo selhání v podpoře tohoto útoku, jak s pomocí pěchoty, tak i dělostřelectva, je vážná chyba.
Mezitím přijíždí Blücherova Pruská armáda, obsadila vesnici Plancenoit,
ohrožují Napoleonovu stranu a přinutí ho poslat rezervy, aby jí znovudobyl.
Kolem 18:00 obsadí francouzská pěchota statek La Haye Sainte ve středu bojiště.
Umožní to Francouzům přiblížit dělostřelectvo a odstřelovat spojenecké čtvercové formace zblízka.
Nemůžou minout blízké formace a ztráty rychle narůstají.
Začíná to vypadat, že když se Wellingtonova armáda nestáhne bude poražena tam, kde stojí.
Ale situace pro Napoleona je také zoufalá.
Prusové přijíždí v plné síle.
Dochází mu muži na to, aby porazil Wellingtonovu armádu.
Takže se obrátí na své poslední rezervy, elitní Císařská garda, nejobávanější vojáci v Evropě.
V 19:30 projde 3 000 těchto veteránů kolem císaře a
přes moře mrtvol pokračují ke středu spojeneckého vojska.
Wellingtonovi červenokabátníci se s nimi střetnou a střílí z mušket do jejich řad.
Když Spojenci nasadí bajonety a připraví se k útoku, Císařská garda váhá a poté se stáhne.
Wellington tuší vítězství a zapojuje hlavní posily.
Ve stejný čas dobyli Prusové Plancenoit.
Zprávy o porážce Císařské gardy a zvěsti o obklíčení Prusy se rozkřiknou mezi Francouze.
Vypukne panika a Francouzská armáda prchá z bojiště.
Jenom Napoleonova stará garda si zachová disciplínu, končí hrdinsky, ale jsou odsouzeni k porážce.
Napoleon je nucen opustit jeho kočár a stěží uteče pruské kavalérii.
Bitva je vyhrána.
Vévoda z Wellingtonu a kníže Blücher se setkávají a pogratulují si u bývalého Napoleonova velitelství,
hostinec La Belle Alliance.
Blücher si myslí, že je to perfektní název pro jejich společné vítězství,
ale Wellington dává přednost více anglicky znějícímu "Waterloo", kde má vlastní velitelství.
Bitva o Waterloo byla dle slov vévody z Wellingtonu, "zatraceně těsná".
Byla to také jedna z nejkrvavějších bitev té doby.
Kolem 50 000 mužů bylo zabito nebo zraněno, 23 000 obětí koalice, 27 000 Francouzů.
Vzhledem k nedostatku lékařské péče leželo mnoho zraněným na bojišti několik dnů.
Napoleon byl zcela poražen.
Není schopen vytvořit další armádu a tak se vzdá Britům.
Přepraví ho do druhého exilu, na maličký osamocený ostrov v Atlantiku Svatá Helena.
Tentokrát není úniku.
Umírá tu o 6 let později.
Waterlem začne v Evropě dobu relativního míru, mezi velmocemi nejsou žádné války po 40 let.
Britové budou na kontinentu bojovat až za sto let, tedy v létě 1914.
40 let po bitvě zachytí průkopník v novém oboru fotografování tyto pozoruhodné snímky.
Jsou to veteráni Napoleonových armád, zde jsou to starci v 70-ti a 80-ti letech.
Mezi nimi Sergeant Tania z Císařské gardy.
Moret z druhého husarského pluku a
Verline z druhé lehkého jízdního pluku.
Tyto obličeje jsou slibné odkazy dramatických událostí, které utvářely běh dějin před dvěma staletími.