Na začátku 18. století zařídili Rusku reformy Petra Velikého cestu k evropské mocnosti.
Ale byla to německá manželka jeho vnuka, Kateřina, která sesadila svého manžela,
aby se stala ruskou carevnou a dohlížela na tuto přeměnu.
Stejně jako Petr bude známá jako "Veliká".
KATEŘINA VELIKÁ
Kateřina byla žákyně a obdivovatelka francouzského osvícenství
a dokonce si dopisovala s francouzským filozofem Voltairem.
Vládla jako osvícený samovládce, její moc byla neomezená,
ale usilovala o ideály rozumu, tolerance a pokroku.
Kateřina se stala velkým příznivcem umění a vzdělání.
Stavěly se školy, bylo založeno Velké divadlo, stejně tak Carská akademie výtvarných umění,
zatímco její velkolepá sbírka umění tvoří dnes základ světoznámého muzea Ermitáž.
Kateřina nabádala Evropany, aby se přestěhovali do Ruska a podělili se o své zkušenosti.
Pomohla německým přistěhovalcům, aby se usadili v Povolží, kde budou známí jako "Povolžští Němci".
Jejich komunity přežily téměř 200 let, dokud nebudou na Stalinův příkaz
na začátku 2. světové války deportovány na východ.
Panování Kateřiny přineslo také obrovskou teritoriální expanzi.
Na jihu porazilo Rusko Osmanskou říši, získalo nové oblasti a pevnosti v Azovu a Kerči.
Ale poté čelila Kateřina velké rolnické vzpouře vedené kozákem Jemeljanem Pugačovem.
Povstalci získali mnoho pevností a měst.
Dobyli město Kazaň, poté byli konečně poraženi ruskou armádou.
Poté Kateřina nuceně začlenila Záporožské kozáky do Ruského impéria
a obsadila Krymský chanát, trn v oku Ruska po 300 let.
Nové ruské oblasti na jihu byly pojmenovány Novorossia - "Nové Rusko".
Byly řídce obydlené a tak se tu usadily ruští osadníci
pod dohledem prince Potěmkina, poradce a milence Kateřiny.
Polsko-litevská unie vyčerpaná válkou a existující z milosti svých sousedů
byla roztržena v řadě dělení. Rusko si vzalo lví podíl.
Polsko se jako nezávislá země obnovilo až v roce 1918.
Rusko získalo z Polska velkou židovskou populaci,
která podle usnesení Kateřiny může žít pouze v tzv. "Pásu osídlení".
Židé byli vyloučeni z většiny měst.
Ve Francii vedla Francouzská revoluce k popravě krále Ludvíka XVI.
Kateřina byla zděšena a v posledních letech její vlády upustila od liberálních myšlenek jejího mládí.
O 3 roky později Kateřina umírá, končí tím jedna z nejslavnějších vlád ruské historie.
Jejím nástupcem se stal její syn Pavel,
muž posedlý vojenskou disciplínou a detaily, který opovrhoval matčinou prací.
Rusko se připojilo ke koalici evropských mocností bojujících proti revoluční Francii.
Maršál Suvorov, jeden z nejlepších ruských vojevůdců, získal řadu vítězství nad Francii v severní Itálii,
ale válka jako taková byla neúspěch.
Mezitím Pavlovi reformy poškodily armádu a šlechtu a byl zavražděn v palácovém převratu.
Byl nahrazen jeho 25-ti letým synem Alexandrem, který sdílel babiččinu vizi modernějšího Ruska.
Jeho poradce, geniální hrabě Michail Speranskij, reformoval vládu a finance,
přesto car odmítl jeho plán liberální ústavy.
Konec konců byla to válka s Francií, která dominovala Alexandrově vládě...
NAPOLEONSKÉ VÁLKY
Francie měla nového císaře, Napoleona Bonaparte, který zasadil řadu porážek Rusko a jeho spojencům
v bitvách u Slavkova, u Jílového a u Friedlandu.
Ale v roce 1807 se v Tylži setkali dva mladí císaři a utvořili alianci.
Rusko zaútočilo na Švédsko, obsadilo Finsko,
které se stane autonomní velkoknížectví v rámci Ruské říše.
Ale pak v roce 1812 napadl Napoleon Rusko.
U Borodina se střetli Francouzi a Rusové v obrovské bitvě, jedné z nejkrvavějších té doby.
Napoleon zvítězil, ale ruská armáda unikla nedotčená.
Napoleon okupoval Moskvu, kterou zničil požár.
A když Alexander odmítl vyjednávat byla francouzská armáda nucena ustoupit
během ruské zimy a to jí oslabilo.
Napoleon čelil smrtelné ráně.
A Rusko, Prusko, Rakousko a Británie zaútočili, skončilo to dobytím Paříže a Napoleonovou abdikací.
Na Vídeňském kongresu se v rámci válečné kořisti stal Alexandr králem Polska.
Poté společně s Rakouskem a Pruskem utvořil Svatou alianci s cílem předcházet dalším revolucím v Evropě.
Mezitím na Balkáně a Kavkazu vedlo Rusko občasné války proti Osmanské říši, Persii a místním kmenům.
Hranice byly posunuty na jih, byla začleněna Besarábie, Karačajevsko-Čerkesko, Čečensko
a většina dnešní Gruzie, Dagestán, Ázerbájdžán a Arménie.
Ale kavkazští obyvatelé se těžce bránili ruské nadvládě.
Ruský pokus ovládnout oblast vedl ke Kavkazské válce,
krutý konflikt, bojovalo se mezi horami a lesy, který trval téměř 50 let.
Následníkem Alexandra se stal jeho bratr Mikuláš, konzervativec a zpátečník.
Ale část ruské společnosti si vytvořila chuť pro evropskou svobodu,
včetně jistých armádních důstojníků, kteří viděli jiný způsob jak řešit problémy během Napoleonských válek.
Vnímali Mikuláše jako překážku a první výzva nového cara bude armádní vzpoura.