V roce 1916 se z 1.světové války stává válka opotřebovávací.
Soupeřící strany neusilují o rozhodná vítězství na bojišti, nepřítele se snaží likvidovat postupně a doufají,
že ke kapitulaci jej přimějí těžké ztráty.
Tato strategie přivede v roce 1917 evropské mocnosti na pokraj kolapsu.
1917: BOD ZLOMU
Německo ví, že v dlouhé vyčerpávací válce nemůže proti lépe zásobeným Spojencům obstát.
Proto jeho vůdci riskují: obnovují neomezenou ponorkovou válku.
Věří, že jejich ponorky odříznou Británii od dovozu potravin po moři
a hladovějící země se vzdá do šesti měsíců.
Nová taktika útoků bez varování, ale znamená, že pod palbou se nevyhnutelně ocitnou i neutrální
lodě USA, což by mohlo přinutit Američany ke vstupu do války na straně Spojenců.
Jen dva dny po vyhlášení námořního tažení potápí německá ponorka SS Housatonic,
americký parník vezoucí pšenici z texaského Galvestonu do Anglie.
Britové záhy předávají americké vládě zachycený telegram zaslaný německým
ministrem zahraničí Arthurem Zimmermannem německému velvyslanci v Mexiku.
Pro případ, že by USA a Německo skončily ve válce, v něm Němci nabádají Mexiko k útoku na Ameriku.
Tzv. Zimmermannův telegram ještě zvyšuje tlak na amerického prezidenta Wilsona,
aby vyhlásil Německu válku.
RUSKÁ REVOLUCE
V Rusku vedou ohromné ztráty na životech a nedostatek chleba k nepokojům… A k revoluci.
Car abdikuje. Moci se chopí prozatímní vláda, která se zavazuje pokračovat ve válce.
Na frontě, ale začínají ruští vojáci hromadně dezertovat.
Po řadě německých provokací Spojené státy Německu konečně vyhlašují válku. To přináší Spojencům
ohromné ekonomické prostředky, na mobilizaci americké armády si ,ale počkají ještě několik měsíců.
A německé hazardování s neomezenou ponorkovou válkou se stále může vyplatit. Duben 1917 je
pro německé ponorky nejúspěšnějším měsícem války: potápějí 886 000 tun spojeneckého nákladu,
v průměru 17 lodí za den, všechny naložené jídlem a zásobami.
Pokud nebudou U-boaty brzy zastaveny bude se Británie potýkat s vyhladověním.
Na západní frontě rozpoutávají Britové bitvu u Arrasu - zastírací manévr k podpoření
blížící se francouzské ofenzívy.
Po těžkých bojích získávají kanadské jednotky převahu na hřebenu Vimy.
Jde o výjimečné vítězství, které stojí, 150 000 obětí na straně Spojenců a 130 000 z tábora Němců.
Vysoko nad zákopy dosahuje první letecká válka nové úrovně důmyslnosti a vražednosti.
Průzkumná letadla hrají klíčovou úlohu pro sledování nepřátelských pozic a jejich následné ostřelování.
Hlídkové letouny nebo stíhačky se je snaží sestřelit dříve, než stačí splnit své úkoly.
Nové modely letadel se vyvíjejí každých několik měsíců. Toho jara je ovšem nadřazenost
německých strojů tak velká, že se kvůli ohromným spojeneckým ztrátám vžije termín „krvavý duben.“
NIVELLOVA OFENZÍVA
Tři dny po pádu Vimy zahajuje francouzský generál Robert Nivelle svou velkou ofenzívu.
Očekávání jsou vysoká, ale po počátečních úspěších se postup zbrzdí a ztráty rychle narůstají
na obou stranách.
Zdánlivě nesmyslné oběti takřka rozmetají francouzskou morálku. Celé jednotky se bouří
a odmítají dále útočit.
Generál Nivelle je odvolán z postu vrchního velitele a nahrazuje jej generál Pétain, hrdina od Verdunu,
který slibuje žádné další sebevražedné útoky.
V létě si Britové na Mesenském hřebeni podminovávají německé linie a odpalují 19 ohromných náloží
pod nepřátelskými pozicemi. Tato doposud největší umělá exploze v dějinách
dláždí cestu k brilantnímu britskému vítězství, ale pouze lokálního významu.
V Řecku je král Konstantin, zastánce neutrality, donucen k abdikaci a Řecko se připojuje ke Spojencům.
Ruská prozatímní vláda nařizuje nové útoky, ale červencová ofenzíva končí katastroficky.
Morálka a disciplína ruské armády se rozpadla. Mužstvo již není schopno bojovat
a protiútok Centrálních mocností se téměř nesetkává s odporem.
Na moři Spojenci začínají rozdělovat své obchodní lodě do konvojů doprovázených námořními eskortami.
Nový systém vede k postupnému poklesu ztrát.
Karta v ponorkové válce se obrací.
Když válečná nespokojenost v Německu narůstá, vydává Reichstag, německý parlament,
„Mírovou rezoluci,“ v níž volá po „míru, porozumění a smíření.“
Německé vrchní velení, které nyní zemi fakticky vládne jako vojenská diktatura, to ignoruje.
V Belgii Britové zahajují svou hlavní ofenzívu roku 1917, třetí bitvu u Yper.
Do dějin se zapíše jako bitva u Paschendale.
Těžké ostřelování, déšť a rozbité odvodňovací kanály mění bojiště v moře bláta.
V těchto nemyslitelných podmínkách se všechny naděje na průlom brzy vytrácejí.
Útok je odvolán po třech měsících během nichž zde Britové ztrácejí 240 000 a Němci 200 000 mužů.
Na italské frontě, v 11. bitvě na Soči se italské a rakousko-uherské síly vzájemně vyčerpávají.
Italské ztráty činí 150 000 vojáků, rakousko-uherské 100 000.
Roku 1917 seznam zemí Dohody roste: Brazílie, Libérie, Čína a Siam…
Všechny vyhlašují válku Německu v důsledku německých ponorkových útoků nebo ve snaze
zavděčit se Spojencům. Čína přispěje mnoha tisíci dělníků, pracujících pro Spojence
v Evropě, na Středním východě a v Asii.
STŘEDNÍ VÝCHOD V ROCE 1917
Na Středním východě se Britové mstí za své ponížení u Kut v roce 1916.
Tentokrát zde Turky porážejí a obsazují Bagdád.
Britské síly v Egyptě překračují Sinajskou poušť, osmanské síly je, ale zahánějí zpět
v první a druhé bitvě u Gazy.
V červenci dobývají arabští rebelové strategický osmanský přístav Akaba.
Mezi nimi působí i britský vojenský poradce, kapitán T. E. Lawrence, známý jako „Lawrence z Arábie“.
Na podzim vydává britský ministr zahraničí Arthur Balfour tzv. Balfourovu deklaraci,
v níž vyjadřuje podporu pro vytvoření židovské národní domoviny v Palestině.
Prohlášení má získat Spojencům podporu Židů, ačkoliv odporuje již existujícím
závazkům vůči arabským vůdcům.
V říjnu Britové konečně vítězí v Gaze a klestí si cestu pro postup do Palestiny.
O šest týdnů později vede generál Allenby britské vojáky do bran Jeruzálema, čímž zde ukončuje
400 let dlouhou osmanskou nadvládu.
CAPORETTO
Díky rozkladu ruských sil může Německo přesouvat jednotky z východu na italskou frontu.
V bitvě u Caporetta pomohou posily rozdrtit italskou armádu, načež postoupí o 110 kilometrů
a získají čtvrt miliónu zajatců.
Britské a francouzské divize, zoufale potřebné na západní frontě, se musejí přemístit
a jejich postup zadržet.
V Rusku vynáší druhá revoluce k moci Bolševickou stranu vedenou Leninem.
Ten je rozhodnut ruskou účast ve válce ukončit.
Ve Francii se ministerským předsedou stává Georges Clemenceau. Se svou přezdívkou „Tygr“
slibuje totální válku a totální vítězství.
Ale vidina konečného vítězství je pro Spojence na konci roku 1917 nejistá: Rusko přestává bojovat,
francouzské armády se zotavují po vzpourách, italská fronta se téměř hroutí.
A americké posily jsou stále v nedohlednu.
Britové jsou v této chvíli na bojištích jedinou spolehlivou spojeneckou silou.
U Cambrai tedy Britové útočí v prvním velkém tankovém zteči v dějinách.
Téměř 400 tanků postupuje první den několik kilometrů skrz německou obranu.
Pak, ale tanky vypovídají službu, na místo spěchají německé posily a všechny zisky jsou ztraceny.
Finsko vyhlašuje nezávislost na Rusku.
Rumunsko, po ruském debaklu obklíčené, podepisuje s Centrálními mocnostmi příměří.
O šest dní později příměří podepíše i Rusko. Východní fronta přestává existovat.
Rok 1917 byl svědkem vystoupení jedné z hlavních spojeneckých mocností Ruska z války, zároveň
ale příchodu nového, čerstvého spojence – Ameriky.
Německo ví, že jedině vojenské vítězství jej nyní může zachránit před ekonomickou porážkou
a na jaro 1918 tak plánuje poslední velkou ofenzívu.